Коли ви востаннє їздили до міста Абілін? Не поспішайте з відповіддями на зразок: “Ніколи” чи “А чого б я ото мав туди їздити?”, “А де то?”.
Бо вираз “з’їздити до міста Абілін”, попри те, що Абілін справді існує в Техасі, це метафора і вона означає, що група людей приймає рішення зробити те, що жоден з них робити не хоче.
Якось в спекотний техаський полудень в гостях у Коулмена родина комфортно грає в доміно на ґанку, поки тесть не пропонує з'їздити в Абілін (85 кілометрів на північ) пообідати.
Дружина сказала:
— Звучить чудово.
Чоловік, маючи застереження, бо поїздка обіцяла бути довгою і спекотною, подумав, що треба підлаштуватися під інших, і каже:
— По-моєму, незле. Сподіваюся, що і твоя мати не відмовиться.
Теща відповіла:
— Звичайно, поїхали! Я вже давно не була в Абіліні.
Дорога була спекотною, курною та довгою. Коли ж вони нарешті приїхали до кафетерію, їжа виявилася такою ж поганою, як і поїздка. Через чотири години вони, виснажені, повернулися додому.
Тесть нещиро каже:
— Це була чудова поїздка, чи не так?
На це теща відповіла, що, насправді, вона би краще залишилася вдома, але поїхала, бо інші троє були повні ентузіазму.
Чоловік додав:
— Я був би радий не робити цього, а поїхав лиш щоби принести іншим задоволення».
Дружина промовила:
— А я поїхала, розраховуючи на радість інших. Треба було бути божевільним, щоб добровільно вийти на цю спеку.
Тоді тесть признався, що він запропонував поїдку лиш тому, що йому здалося, що іншим нудно.
І вони сиділи, приголомшені тим, що поїхали в поїздку, в яку ніхто з них не хотів. Кожен волів би спокійно насолоджуватися тим днем, але не зізнався в цьому, коли ще була змога відмовитися від поїздки.